Nobuhiro!
Kazu?
Är det du?
Det är ju nästan 75 år sen sist!
Otroligt att vi återförenas i det här livet efter.
Livet efter?
Ja.
Så klart.
Men jag minns inte...
Har jag precis kommit hit?
Både du och jag.
Vad blev det av dig?
Min far valde att flytta till Hiroshima.
Jag började jobba vid järnvägen när jag var 16,
och fortsatte med det i 50 år.
Jag gifte mig i Hiroshima,
och vi fick två barn,
tre barnbarn,
och ett barnbarnsbarn.
Hela familjen?
Är alla här i livet efter?
Är det fjärde juli?
-Nej, det är augusti. -Jag ska se efter.
Nej, gå inte ut ensam. Vänta.
Yamato-san...
Yamato-san, ta det lugnt.
Hallå! Grabben.
-Vad händer? -Vi gjorde det.
-Vad då? -Vi fick dem!
Vi bombade japsarna!
Vi träffade Hiroshima!
Señora, behöver ni hjälp?
Aguayo?
Vi kan köra er dit.
Det här är vår dotter Esperanza.
Hjälp henne in.
-Vad hände? -Yuko hittade oss.
Hon har tagit Luz och barnet.
-Få henne i säng. -Hjälp henne in.
Hector, kan vi låna din lastbil?
Javisst. Ska jag inte följa med?
Stanna hos din mormor.
Chester, akta dig för militärer.
Det är inte bra för japaner att vara så nära Los Alamos.
Har det hänt nåt ikväll? I kriget?
Vet du var Hiroshima ligger?
Jag hade skolkamrater från Hiroshima.
Jag var där som barn.
Att så många människor ska mista livet på en och samma dag...
...där...här...
Sluta.
Luz lever.
Barnet lever. Än finns det hopp.
Jag kan inte se nånting längre. Bara mörker.
Jag erkände för Yuko tidigare.
Att jag skulle gifta mig med Furuya-san...
...och hon med dig.
När hon fick höra det blev hon rasande.
Hon ville slita mig i stycken.
Varför lät hon bli?
Jag vet inte.
Hittar vi henne dödar hon mig direkt.
Alldeles säkert.
Klockan 08.15 lokal tid detonerade USA en bomb
över den japanska hamnstaden Hiroshima.
Det är den största bomb som nånsin har detonerats...
Luz...
Luz!
Yuko-san!
Ge mig barnet!
Jag vet att det är du!
Ge mig barnet!
Herregud.
Luz.
Yurei...
-Hon tog honom. -Vart tog hon honom?
I bilen.
Titta!
Hela världen rasar samman och folk firar.
Som om barnen i Hiroshima hade nåt med kriget att göra.
Jag ville ha hämnd en gång.
Det åt upp mig.
Jag trodde att det skulle underlätta
men det kändes inte bättre.
Major Bowen ville döda dig.
Det var antingen han eller du.
Du gjorde det enda du kunde.
Men jag... Hur visste du...
Det är bara vårt folk som vet.
Det gör inget.
Om WRA inte har upptäckt det nu...
...gör de det aldrig.
Det är...
...lätt att vilja ha hämnd.
Lika naturligt som döden.
Och du?
Jag fäller fler tårar utanför lägret
än i lägret.
Allt vi hade...
...är borta.
Borta.
Ge mig honom. Ge mig mitt barn.
Vi stannar hos henne. Oroa dig inte. Hitta barnet.
Jag ger mig av. Jag ska hämta honom.
Jag följer med dig.
Ligg ner. Chester hämtar honom.
Har du inte ringt polisen om paret i bilen?
-Nej. -Bra.
Jag vill att du kör mig dit.
Var det nån mer i bilen?
Bara de två.
Det var inte jag.
Det var kvinnan.
Med... Med ett barn.
Vi kör dig till en läkare.
Men snälla, berätta först vad som hände.
Din mor...måste se perfekt ut för sin begravning.
Idag är det nymåne.
Precis som när vi skildes åt.
Vilken tur!
Allt är perfekt.
Vår perfekta värld...
Det var väl en bra dag?
Ja. Det var det.
Det är bra att tänka på annat.
Asako-san, jag skulle vilja ha lite mer buljong.
Javisst. På en gång.
Vad gör du?
Syster! Det gör ont!
1919 WAKAYAMAPREFEKTUREN, JAPAN
Modet är så här.
Du är brud, ingen fiskarfru.
Så.
Titta. Som Bambuprinsessan.
Furuya-san kommer att tro att jag kommer från månen.
På andra sidan havet kan du vara vem du vill.
Så är det väl i USA?
Man hör så mycket. Vem vet vad som är sant?
Om två månader vet du.
Skriv till mig.
Det sägs att floderna är av guld.
Just ja!
Furuya-san skickade det här.
Foton. Titta.
Visst är han generös?
Ja, jag har hört det.
Och snäll också.
Det blir en perfekt dag för mamma.
Jag blir hans beställningsbrud
och hon får ha dig hemma för sig själv.
En dag kanske jag också kommer.
Du har alltid varit en lyckost.
Du har en fjärils ande.
Jag ska gå till mamma.
Vilken syn.
Mannen som får det här fotot kan skatta sig lycklig.
Titta på mig.
Vänta.
Jag går in själv.
Sen, då? Ska hon bara ge dig barnet?
Mitt barn är inte Taizo.
Barnet hon vill ha fanns för 25 år sen.
-Har du kvar fotot? -Jag har inte glömt.
Du måste göra det.
Hon måste ha gömt sig här i månader.
Och väntat.
Täljt stenar och väntat på barnet.
Sutror på väggarna.
Nej.
Inte sutror.
Namn.
"Kazutoyo Tanabe."
"Haru Tanabe."
Hennes förfäder.
Dina förfäder.
Dussintals.
Hon förbereder en begravning.
-Jag måste iväg nu. -Vart?
Kalkstensbrottet. Stenarna är från andra sidan skogen.
-Jag vet vägen härifrån. -Nej. Vänta, pojk.
Det finns ett bättre sätt. Men vi behöver tid.
Vi har inte tid! Hon har tagit mitt barn.
Snälla...
...lova mig att du ger fotot till Luz abuela.
Fan ta dig.
Träden på fotot på er i Japan...
De är samma som här.
Hon är här, jag vet det.
Hur mycket längre?
Åh, Taizo... En riktig begravning är enastående.
Det är människor som ger choji, Howa, och reciterar sutran.
Men vi har ingen.
Men jag kan ge dig ditt föreskrivna namn.
I livet efter kommer du inte att heta Taizo.
Ditt föreskrivna namn ska vara Shaku Tai Chou.
Då kan du aldrig kallas tillbaka till den här världen.
Yuko-san.
Jag ska hämta min son.
Han är inte din.
Jag har ordnat ett hem i livet efter.
För Taizo och Jirou.
Men han är inte Taizo.
Det är jag.
Du är inte Taizo längre.
Taizo...är barnet du höll i dina armar för länge sen.
Jag kan återförena er.
Precis som med Jirou.
Samma magi som tidigare?
Min far har ett foto.
På mig som liten.
Din far?
Han dog innan du föddes.
Du känner inte ens din far.
Jodå. Jag är hans far.
Han är min son.
Min Taizo...
Jag tillåter inte
att min son får lida för våra synder.
Pappa! Nej!
Jag kan hitta ett annat foto.
Hitta mamma. Vi behöver ett annat foto!
Du får inte min son!
Håll den här.
Släpp den inte.
En sutra? Varför?
Nej, pappa. Hon tar över dig.
Jag ska förinta dig.
De gamla lärorna.
De bekämpar den vandrade anden.
De heliga orden försvagar dig,
och beskyddar oss från dig!
Vi försökte i lägret. Det gick inte.
Jo.
Det fångade henne.
Tills vi brände bort det.
Gå nu. Ge er av!
Chester! Spring!
Nej!
Taizo.
Det är dags att vi ger oss av.
Nej!
Chester!
Graven. Hon hoppade ner i graven.
Vad hände?
Herregud.
Henry.
Henry...
Vakna!
Henry...
Kom.
Sutror... Sutror överallt.
Hur vågar du besudla min viloplats?
Hämta barnet.
Nu.
Asako-san.
Asako-san. Kom! Kom!
-Sutrorna. -Min far tog med dem.
De fångar anden.
Du har dödat min make och nästan dödat min son.
-Luz, undan. -Döda mig istället!
De var aldrig dina! Du stal dem från mig!
Pinas i evighet som jag!
Lev med det du har gjort.
Lev med vad du har gjort...
Lev...med vad du har gjort...
Taizo...
Sluta!
Monster!
Mamma, sluta!
Sluta!
Mamma, sluta!
Sluta.
Hon kan inte dödas.
Det tar inte slut förrän hon är borta!
Du kan inte förinta henne.
Hennes ande får aldrig frid.
Hon kommer att hitta ett sätt.
Chester...
Det kanske finns ett sätt.
Av världens tolv sanningar,
berätta en, Jerusalems heliga hus.
Om du tar vår son till livet efter...
...finns det inga framtida generationer som hedrar dig.
Det du egentligen längtar efter
är tiden innan allt det här hände.
När Taizo och Jirou fanns där.
I dig.
Ett perfekt ögonblick.
För länge sen,
när du bad mig föreställa mig en perfekt värld...
...var det den här perfekta världen du tänkte på, va?
Berätta nu...
...om det du längtar efter...
...är min son?
Eller det här ögonblicket?
Vi ger oss av tillsammans.
Båda två.
Nu...
...ska du föreställa dig din perfekta värld.
Av världens tolv sanningar,
berätta tolv.
De tolv apostlarna som följde Herren Jesus till Det heliga korset.
I Faderns, Sonens och Den helige andes namn.
Jirou är här.
Taizo också.
Du är havande med dem.
Vilken hoppfull dag...
Du offrade dig själv.
För oss.
Låt oss leva nu.
Så vi kan minnas dig.
Så din uppoffring inte var förgäves.
Är det möjligt att stanna?
Och återgå till ditt gamla jag?
Det är kanske bara du som kan det.
Då ska jag lämna dig.
Chester. Pojk?
Stå inte och dröm. Ska du fotografera eller inte?
Okej. Bra.
Jag har aldrig berättat det här.
Vet du varför jag blev fiskare?
-För att det inte fanns nåt annat. -Nej.
Jag blev fiskare eftersom i vattnet
finns inga av de bekymmer som finns i världen för borta.
Jag var ungkarl så länge.
Jag döpte min båt till Taro.
"Förstfödd son."
Men när din mor kom hit och vi adopterade dig
hände nåt alldeles mirakulöst.
Jag kände samma lugn.
När jag höll min pojke i mina händer...
...försvann världens alla bekymmer.
Min Taro.
Idag tror jag att jag ska segla ut på öppet hav.
Långt bort från världen och alla dess bekymmer.
Kom.
Vi åker tillsammans.
Jag kan inte, pappa.
Jag har för mycket att göra.
Jag förstår.
Vad sägs om ett till foto?
Som minne av den här dagen.
Ja.
Visst.
Blev det bra?
Ja.
Det blev bra.
Du...
Dags att ta farväl av jii-chan.
Om han ändå kunde ha varit kvar ett tag till.
Fått se kriget ta slut.
Kanske fått se din mamma och mig slå oss till ro.
Vet du vad han heter?
Henry.
Ja.
Precis som du.
H. NAKAYAMA & SON FOTOSTUDIO
1950, LITTLE TOKYO LOS ANGELES, KALIFORNIEN
Kom igen, allihopa! Porträtt. Till Obon- festivalen.
Yamato-san! Det är Genzo!
Lille Genzo!
Har man sett.
-Var höll du hus? -Manzanar. Hela familjen. Och ni?
Colinas de Oro.
Nu bor jag på Hawaii
hos ett syskonbarnbarn.
Alla där är japaner.
Vi åkte till Indiana. Där är ingen japan.
Men vi fick bo på en gård.
-Hej, mama. -Hur är det?
Lämna lite till de andra, Yamato-san. Jag hinner inte med.
-Har du gjort dem? -Ja.
Jösses!
Varsågoda.
Hej. Hur är det?
-Ingen aptit? -Tråkiga minnen.
Jag avskyr det. Varje gång jag hälsar på mitt folk
får jag mardrömmar.
Men ni har fina barn.
Jag vill adoptera fler. Jag skulle ta alla från sjukhuset om det gick.
Chester skulle nog gilla det.
Och lille Henry också.
Det är därför vi firar Obon, min son.
För att minnas.
Inte bara människorna vi känner.
Platser vi har besökt också.
Vi måste se till att vi minns, okej?
Annars glömmer vi vilka vi är.
SERGEANT STANLEY KAIZAWA Militärens underrättelsetjänst, 1946
KENNETH M. SHIMIZU Gilafloden, 1942-1944
SERGEANT JACK TOTSUBO Gilafloden, 1942-1945
Militärens underrättelsetjänst 1945-1949
SAB OCH JIRO SHIMONO Tule Lake, 1942-1943
LILY MARIYE Regissör
FAMILJEN MATSUOKA/TAKAHASHI Tule Lake, 1942-1945
JASON FURUKAWA Förste regiassistent
FAMILJEN FURUKAWA Slocan, 1942-1946
KEN KOKKA Visuella effekter
FAMILJEN SUZUKI Minidoka, 1942-1945
OCH DE ÖVER 145 000 LOJALA JAPANSK- AMERIKANER OCH JAPANSKKANADENSARE
SOM BLEV FÄNGSLADE AV SINA EGNA STATER